www.HoundDawgs.org
Jag dog den 18 januari 1989.
Jag var far till tre barn.
Make till en underbar fru.
En man med lysande framtid.
Jag var 38 år.
Gläd er i hoppet, var uthålliga i lidandet och ihärdiga i bönen.
- Romarbrevet 12:12
2 DAGAR TIDIGARE
- Kommer du? - Du vet, älskling.
Det hindrar mig inte från att fråga.
Jag skulle känna mig så hemsk om sex nya elever -
- måste börja med en vikarie.
Jag kan inte ens övertyga min fru att ha -
- en kärleksfull helg med sin make.
Vi sova länge, beställa från room service.
Room service?
Det finns antagligen ingen room service...
Men vi skulle kunna köpa hamburgare -
- och jordgubbsmilkshake.
Du har fångat mig. Jag lyssnar.
Göra det mysigt. Sätta på Love Me Tender.
Love me tender
Love me true
- Love... - Hej, pappa.
Vi har nog hamnat i Jailhouse Rock.
Hur mår du? Sov du gott?
- Jaså? - Ja.
- Du är visst tyngre. - Ja.
- Har du vuxit igen? - Nej.
- Till en annan gång? - Gentjänst.
- Var är din bror? - Jag vet inte.
- Du vet inte? - Nej.
Jag har fångat dig.
- God morgon. Hur mår du? - Bra.
Gör du?
Okej, ungar, det är ont om tid.
Nicole, mata inte hundarna vid bordet.
- Tack, gullet. - Okej, ungar, det är ont om tid.
Ät upp snabbt, tack.
Jag skulle vilja ha en kopp kaffe, mamma.
Ni vet att pappa blir borta några där...
I januari 1989 -
- deltog jag i en kyrkokonferens i förorten Trinity Pines utanför Houston, -
- där fokus låg på Union Baptist Church Associations tillväxt.
Jag åkte för jag funderade allvarligt på att starta en ny kyrka.
KYRKLIGA TILLVÄXTKONFERENSEN TRINITY PINES I TEXAS-14 JANUARI 1989
Vi vet att Gud säger oss -
- att berätta om himlen och hur man tar sig dit.
Evangeliet börjar här, precis där vi är.
Och det reser.
Det reser till varje grannskap.
Varje kontinent.
Och priset, -
- priset vi ska erhålla -
- är himlen.
- Amen? - Amen.
Amen.
Föga anade jag att människor som lyssnade den dagen -
- senare skulle finnas där och hjälpa mig.
Visste du att du gjorde nåt som baptistpastorer nästan aldrig gör?
- Vadå? - Du slutade tidigt.
God morgon, J.V.
Det tycks som jag måste gå för att prata med dig.
Om du tar en promenad.
Jag måste hålla igång hjärtat sen hjärtattacken.
Förresten, hur går det med det?
- Tack, mycket bättre. - Bra.
Det ryktas att du tänker starta en ny kyrka.
Tja, du har ju startat så många lyckade kyrkor.
Att starta en kyrka är som ett berg-och-dalbaneåk.
Tre steg fram, två tillbaka.
Det är utmanande. Givande men utmanande.
Det är nog dags för mig att starta en ny församling.
Jag vill be dig vara säker på att detta är vad Gud verkligen vill att du gör.
Och att din familj är med på planen.
Ibland är inte det som inspirerar -
- det som man slutligen gör.
Det handlar om att finna mening.
- Tack. - Det är det.
Det är vad det handlar om. Att finna sin mening.
Och kom ihåg, det handlar inte om dig.
Jag uppskattar det.
Tack, J.V.
Klockan är 22.00.
På slaget.
Hur mår du, älskling?
Rättar skrivningar. Hur går det?
Bra, bra.
Var du än är i världen -
- lyckas du alltid att ringa mig klockan 22.00 varje kväll.
Är det tradition eller kärlek?
Kärlekstradition.
Mycket trevligt.
Jag pratade länge med J.V. Thomas om att starta en ny kyrka.
Han var mycket uppmuntrande.
Det finns nog stor chans att jag kan starta nåt i år.
Det är spännande. Vi stöttar dig till 100 %.
Jag får nog brotta ner tvillingarna i sängen.
Jag vet inte.
Det kan vara Nicole som växer.
Åh ja. Snart nog är hon tonåring.
Hon beställer kaffe nu.
Just det.
Käraste, det är sängdags för oss alla.
Okej, älskling.
Ha en god natt, -
- jag saknar dig och jag ser fram emot att se dig imorgon.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig.
- Natti. - God natt.
Jag minns att bara tre veckor tidigare
DELSTATEN TEXAS TRAFIKBÖTER -
- fick jag trafikböter för att inte ha använt säkerhetsbältet.
Ända till dess hade jag vanligtvis inte använt säkerbetsbältet -
- men efter det ändrade jag mig.
Den lilla handlingen skulle bli ett avgörande beslut.
Jag tror på en stor Gud.
Jag tror på Jesus, Guds son.
Jag tror på Helig Ande.
Jag tror på dopet.
Jag tror på nattvarden.
Jag tror på en stor Gud.
Han är död.
- Hej, Don. - Du är så snygg.
Kan du höra mig?
Delstatslagen påbjuder att en coroner måste förklara mig död -
- innan min kropp kunde flyttas från bilvraket.
Det hastade inte för jag var död.
Jag hittar ingen puls.
Vi hittar ingen puls alls. Okej?
- Vill nån göra uttalandet? - Ja. Jag tar det.
Vi måste rensa upp sörjan så vi kan öppna bron.
Ja, hon är 12.15 nu.
Lägg till mer av renhet = helighet här avses åter till psalmerna
Enligt rapporten inträffade kollisionen 11.45.
Hon är 13.00 nu.
Vad sker där uppe?
En lastbil kraschade in i en bil och en annan där borta.
Flera bilar träffades.
Konstapeln, Dick Onerecker. Jag är präst.
Finns det nån här som jag kan be för?
Ja, människorna i de två bilarna där borta.
De är omtumlade men mår bra. Du kan tala med dem om du vill.
Bilen där uppe? Den med presenningen?
- Mannen i den röda Forden har avlidit. - Jag skulle vilja be för honom.
Som jag sa, han är död.
Jag vet att det låter galet men jag måste be för honom.
Om det är det du vill så varsågod, -
- men jag måste varna dig, det är en hemsk syn.
Han är död. Det är en enda röra under presenningen.
Det finns blod och glas överallt och kroppen är illa tilltygad.
Jag varnar dig, gör vad du vill men du har aldrig sett nån så illa.
Föreställ dig att vara läkare i Vietnam.
Jag vet bara att Gud bad mig att be för dig.
- Han dog omedelbart, det finns ingen puls. - Gud, jag ber...
Det var vad de sa när jag kom hit.
...att hans synder blir förlåtna.
Vi gjorde det vi kunde men kraschen dödade honom nog.
Och att han är hos dig Gud.
Vi behöver ordna med skärsaxen innan coronern kommer hit.
Okej.
Jag ber, Gud, -
- att han kände dig -
- som Fader -
- och vän.
Vilken vän vi har i Jesus -
- trofast kärleksfull och god
Som har lovat vara med oss -
- hjälpa om och -
- och om igen
Prise Gud, han sjunger!
Han lever! Han...
Han lever! Han... Han lever!
- Den döde... Den döde sjunger därinne! - Verkligen?
Du satte världsrekord i att lämna ett bilvrak.
- Hör på, han lever! Den döde... - Hör på, sir, -
- jag vet en döing när jag ser en. Han där är död.
Lyssna, han lever. Han sjunger.
- Vi kan vårt yrke, okej? - Ja.
- Han är död. - Lyssna, hör på.
Jag ska lägga mig ner på bron.
Ni får köra över mig om ni inte går och kollar honom.
Gör mig en tjänst. Kolla bara hans puls. Snälla, kolla bara pulsen.
- Jag kollar honom. - Seså.
Pris ske Gud!
- Vi har puls! - Ja!
Kom igen, seså.
Vi har dig.
På tre, grabbar.
Ett, två, tre...
Vi lärde oss mycket om sälar idag, eller hur?
- Ja. - Ja.
Så jag vill att ni vänligen ritar ert favoritundervattendjur.
- Kan ni göra det? - Ja.
Bra.
- Kom hit. - Jag kan inte. Jag undervisar.
Kom iallafall. Det är viktigt.
Det är bra, Annie.
Mrs Nell behöver dig på kontoret genast. Jag vaktar klassen åt dig.
Okej, tack så mycket.
Hej, ungar.
Vi ska snart få dig till sjukhuset.
Kan du berätta vad du heter?
Stanna kvar hos mig. Försök att hålla dig vaken.
REKTOR
Var god och sätt dig.
Don har varit med om en krock.
Va? En krock?
Försiktigt.
Luftvägarna tycks vara klara. Vi behöver få in två grova dropp.
Kolla luftvägen.
- Jag är ledsen. - Tack.
- Har du hört nåt? - Nej, inget.
Tack.
Skär upp höger skjortärm. Bägge droppen där.
Liksom blodtrycksmanschetten.
Syre, tack.
Mr Piper.
Vi ska göra allt för att rädda er, mr Piper.
Man har tagit Don till Huntsville-sjukhuset vid väg 45.
Han är vid medvetande. Hon bör nog tala med honom nu.
Det ser inte bra ut.
- Vill du prata med Don? - Ja, det vill jag.
Vi låter bara folk prata med patienter ifall det är allvarligt.
Okej.
Hallå?
Han kan inte hålla telefonen själv -
- så jag ska hålla den mot hans öra.
Don? Hur mår du?
Jag är ledsen att det hände.
Det är inte ditt fel.
Jag ville bara komma hem, Eva.
Var snäll och låt mig få komma hem.
Låt mig få åka hem.
Okej, tack så mycket.
Det gör en utvärdering.
Vad menar du? Vad innebär en utvärdering?
Det måste bestämma hans skador och försöka stabilisera honom.
Det är möjligt att han får byta sjukhus.
Jag tar med mig tvillingarna hem, så oroa dig inte för dem.
Tack.
- Jag kör dig till sjukhuset. - Nej, det...
Du behöver inte. Jag vill skjutsa dig.
- Tack. - För all del.
Han försämras snabbt.
Jag tror inte han överlever eftermiddagen.
Lägg honom i en ambulans och skicka honom till Houston.
Vi har inte rätt utrustning.
Borde han inte flygas till Hermann?
Nej, ingen flyger i det här vädret.
AKUT
Eftersom mitt tillstånd försämrades snabbt -
- beslöt man att skicka mig med ambulans de 130 km -
- till Houstons Hermann-sjukhus vilket hade ett mycket bättre traumacenter.
Dock undrade jag varför Gud hade fört mig åter.
Du måste göra en sak.
Du måste... medicin.
- Snälla, ge mig lite medicin. - Jag har gett dig allt jag kan.
Nej, du måste ge mig mer.
Mitt namn är Eva Piper. Har min make, Donald Piper, anlänt?
Han borde snart vara här.
- Han är inte här än? - Nej.
När han förs in sker det där borta.
Don, Don, jag är här. De kommer att ta god hand om dig.
Hör på mig, det var inte ditt fel. Du kommer att klara dig.
- Vi måste gå. - Du kommer att klara dig.
Var god och fyll i de här försäkringsblanketterna.
Tack.
Jag kan Dons födelsedatum.
Jag vet inte vad han har för försäkringsbolag.
Jag känner inte till avdragsbeloppet.
Don har alltid skött det. Jag vet inget av det här.
Det är okej. Det är de enkla frågorna tills vidare.
Det enda jag vet är att Don skulle leda kvällsgudstjänsten.
Det är meningen att han ska predika ikväll.
De har redan tagit hand om det.
Jag vet inget av det här.
Jag har fyllt i det jag kan, men jag...
Jag får lämna informationen imorgon.
Det är ingen fara. Vi hanterar sånt här varje dag.
Tack.
Det värmde att veta att Eva hade våra vänners -
- och kyrkomedlemmarnas stöd i nödens stund.
AMBULANS
Det har gått mer än en timma.
Jag kan inte mäkta med att inte få veta.
Jag ska ta reda på vad som sker.
- Eva, Eva. - Jag behöver svar.
- Doktorn? - Kan jag hjälpa dig?
Jag försöker få reda på vad som sker med min man, Donald Piper.
- Har ingen kommit ut och lämnat besked? - Nej, ingen. Jag har inte hört nåt.
Jag beklagar.
Mitt namn är Tom Greider, ortoped.
Kom med så ska jag visa vad som sker.
Din man är väldigt svårt skadad.
Vi gör allt för att rädda honom.
Ser du det här? Det är inte bara brutet -
- utan splittrat.
Han saknar en avsevärd mängd benstruktur, muskler och hud.
Det är hans högra knä.
Och det här är där hans vänstra lårben skulle vara.
Skulle vara?
Han saknar en ansenlig del ben.
Runt 11 cm.
Han tycks också ha ett spräckt bäcken.
Men vi låter det var för tillfället -
- eftersom vi måste ta hand om de andra skadorna omedelbart.
Som du kan se -
- är det bara denna mjuka vävnad i nedre delen av benet -
- som förenar hela nedre benet med resten av kroppen.
- Skulle du vilja träffa honom? - Ja.
Kom med då.
Han kommer inte att reagera på dig. Han är tungt medicinerad.
Vi kunde inte ge honom nåt förrän efter undersökningen.
De ska föra honom till operation nu.
Gud...
Gud hjälp mig.
Snälla hjälp oss.
Jag är så rädd.
Du har alltid hjälpt oss. Snälla, hjälp oss nu.
Snälla hjälp oss.
"Jag vet vilka avsikter jag har med er, säger Herren:
"välgång,
"inte olycka. Jag ska
"ge er en framtid och ett hopp."
Det skulle bli tufft att överleva för himlen var så strålande.
Hej, pappa.
Okej.
Inte så bra.
Jag vet inte.
Jag vet inte, pappa.
Vi ses imorgon med ungarna.
Jag talade just med Dons föräldrar.
De kommer inte hit förrän i övermorgon.
Jag älskar dig också. Hejdå.
Vi har jobbat med honom hela natten, därför har vi inte hört av oss.
Hela natten?
Elva och en halv timma.
De goda nyheterna är att vi inte ser några tecken på hjärnskador eller inre skador.
Vi har stabiliserat hans vänsterarm och lagt vänsterbenet i sträck.
Vi tar god hand om din man.
- Han repar sig. - Tack, doktorn.
Det finns många i sjukhuskapellet -
- som ber för Don just nu.
- Hur mår du? - Okej.
Jag vill inte att du tänker på det här nu -
- men du borde fundera på att anlita en advokat.
Trots allt jag genomgick var det inget mot vad Eva fick utstå.
Hon steg upp kl. 06.00 varje morgon, -
- skyndade till skolan för att arbeta och sen skynda till min bädd -
- där hon blev kvar hos mig varje natt.
Det var samma stressiga rutin dag för dag.
Du är allvarligt skadad.
Vi har gjort en magnettomografi och du tycks ha undgått hjärnskador.
Det gör mer ont än vad jag trodde var mänskligt möjligt.
Vi kan hjälpa dig hantera det.
- Jag vill bara ha lindring. - Jag förstår.
Din familj är här på besök.
Det svåraste att utstå var att min familj, -
- speciellt mina barn, se mig i mitt fysiska tillstånd.
Don.
Det är okej, pojkar.
Säg hej till pappa.
Nicole.
Jag älskar dig, pappa.
- Jag älskar dig, pappa. - Älskar dig.
Jag älskar dig så mycket, Chris.
Det ska bli en Alla hjärtans dag-dans snart.
Jag är jättespänd.
Fast jag vet inte om jag har nån Valentin.
Pappa ska dansa med dig.
Jag gjorde två mål, pappa.
Ett studsade ut från stolpen.
- Ursäkta. Vi ska tvätta honom nu. - Okej.
Vi ses sen.
Hejdå.
Okej.
Seså.
Gå till mormor och morfar ett ögonblick.
- Var snälla. - Vi ses snart.
Vi har de bästa ungarna i världen.
Ja, det har vi.
Hur är det med er?
Är allt bra? Joe?
Okej.
Jag tycker att barnen bör komma med oss.
Vi hittar en skola i närheten.
På så sätt slipper du bekymra dig om de tas hand om eller inte.
Och så kan du koncentrera dig på att ta hand om Don.
Låt mig tala med Don först...
Det är osäkert om han kan besluta sånt nu.
Pappa!
Ni bor 40 mil bort. Vi får inte träffa dem dagligen.
Jag vet att det blir tufft, men Don behöver dig nu.
Och vi tar med barnen närhelst ni vill.
Det är bäst att jag pratar med Don.
- Okej. - Okej.
Hej.
Hur mår du idag?
Hur känns det?
Min pappa tycker att det vore bäst för barnen om de följer med till Louisiana, -
- åtminstone tills du kommer ut från sjukhuset.
Jag tycker inte det är en bra idé.
Jag vet.
Men det vore bättre för dem.
För då behöver jag inte hitta människor -
- som kan lämna på skolan och hämta dem varje dag.
Det är ingen bra idé, Eva.
Det blir omöjligt för mig -
- att återuppta undervisningen och behålla sjukförsäkringen, -
- tillbringa tid med dig och finna styrka att ta hand om barnen.
Nej.
Don, -
- att låta mina föräldrar ta hand om barnen är det enda vettiga nu.
Jag vill att du håller med.
Jag känner frid ifall vi båda är överens om att låta dem åka.
Jag skickar hem dem med mina föräldrar.
Välkommen till McDonald's. Vad får det lov att vara?
Två ostburgare, två milkshake och två pommes frites, tack.
Tack. Var god fortsätt till luckan.
Jag är din vän!
Cecil Beaumont-Personskadeadvokat (281) 555-BEAU
Fram till dess att jag kom hem, sov Eva aldrig i vår säng.
Och soffan var inte bekväm.
Jag vet, för jag har använt den.
Mitt namn är Eva Piper. Jag skulle vilja anlita en advokat.
AMBULANS
DAG 4
- Mrs Pepper? - Piper.
Ursäkta. Jag heter Cecil Beaumont.
- Angenämt. - Jag är din Beau.
Innan vi börjar, får jag fråga en sak?
Ja.
Hur hörde du talas om mig?
Anslagstavlan. Det fanns en skylt vid en drive-thru.
Se där, ett tecken.
Nåt vi alla behöver i tider av osäkerhet, -
- eller hur?
Din make kördes på av en lastbil från delstatsfängelset, eller hur?
- Ja. - Superbt.
Som kördes av en intagen?
Superbt.
Det är inte olagligt att låta en intagen köra en lastbil.
Men det visar på dåligt omdöme från fängelsets sida -
- att låta en otestad, oerfaren förare ta hand om -
- en 18-hjuls-långtradare.
Trippelsuperbt, ka-jing, jackpot!
Många av mina vänner är oroliga för att det kan dunklas -
- eller att delstaten försöker att förneka vem som körde långtradaren.
Är dina vänner advokater?
- Nej. - Okej.
Deras juridiska råd är värda det du betalade dem.
Man kanske försöker att ändra omständigheterna kring olyckan.
Det är mer troligt att de gör det.
De ligger illa till för ett stort vederlag här.
Så jag tror att vi kan anta -
- ett ganska mäktigt bakslag för delstaten Texas.
Har vi ett fall?
Ursäkta.
9-1-8 är väl Tulsa, va?
Ursäkta... Du...
Frågade du just "Har vi ett fall?"
Jag skulle inte vara här om vi inte hade det.
Jag är din Beau.
Och "mont" som i ett mont-umentalt fall.
Det kan väl inte vara så gott?
"Mon" som i -
- ett monsterfall.
Hur vore "mont" för ett fall lika stort som Montana?
Sjukhusräkningarna kommer att bli astronomiska -
- och ni har nog inte medlen att täcka dem, eller hur?
Det har vi inte.
Hur mår barnen?
Vem vill läsa bordsbönen ikväll?
Nicole läste den igår. Pojkar?
Joe? Chris?
Läs du, Chris. Du är äldre.
- Tio minuter eller så. - Då har du ju ett försprång.
Tack Fader, för maten på vårt bord, -
- och vaka över vår pappa, -
- och...
Och för att du låter mig och min bror hoppa över läxorna ikväll.
Den här fadern tänker inte låta det ske.
Jo, det ska du.
Kan jag hjälpa dig?
Det lät som du hade väldigt svåra smärtor.
- Vad pratar du om? - Du ropade.
Är det därför du förde mig tillbaka?
Ja, du kom tillbaka till mig.
Okej, andas.
Djupt. Andas djupt.
Djupare.
Igen.
Låt oss förbereda dig.
- För vad? - Ta ett andetag.
Du måste låta den här vara på, okej?
Det är bra.
Gud.
Snälla Gud.
Jag heter dr Houchins.
Du slutade andas på mitt skift.
Jag ska inte bli obesegrad.
Låt oss få dig i vinnarläge.
Ta ett djupt andetag.
Ge inte upp. Fortsätt försök.
Hörde du vad jag sa? Gör det nu. Andas. Gör det!
Hosta, andas och hosta. Gör det!
Gör det! Andas...
Det här inte förhandlingsbart. Gör det genast. Andas.
Jag kan inte.
Okej. Gör det inte då.
Om du inte börjar andas, och det snart, -
- får jag ta till en ventilator.
Det skulle du inte gilla.
Det som dr Houchins saknade i sängkantsmanér -
- kompenserade han med en tjuraktig beslutsamhet.
Han ville få mig att andas, helt enkelt.
Och jag hade slutat försöka.
Don, -
- du måste andas.
Snälla? Kan du andas, för mig?
Du försöker inte ens.
Andas!
Billie.
Operationssal/Uppvak
Sarge.
- Den här vägen. - Hur mår du?
Tillräckligt bra.
Don är här borta. Han är stabil. Han vill helt säkert träffa dig.
Jag kan inte. Nej.
Det är okej. Här, kom med mig. Kom med.
Jag visste att mamma skulle få det svårt -
- att se mig i mitt tillstånd -
- och hon kom aldrig in på mitt rum under hela sjukhusvistelsen.
Ingen mamma vill se sin son så där.
Jag måste ringa ett samtal. Jag är strax tillbaka.
David, jag vet inte vad jag ska göra.
Hans mamma kan inte ens vara i samma rum.
Hon är förkrossad.
Han kommer inte att överleva om inte nåt sker.
Du och Cliff är Dons bästa vänner.
Han vill inte andas.
Han vägrar att andas.
Du är den enda i världen som han lyssnar på.
Jag kommer så snabbt jag kan. Troligen om tre timmar.
Tack.
En amerikansk hjälte från tre krig, -
- andra världskriget, Korea och Vietnam, det var min pappa.
Min son, -
- jag skulle göra vad som helst -
- för att byta plats med dig.
David.
Tack för att du kom.
Han ligger här borta.
David Gentiles var min bästa vän.
Liksom jag var han prästvigd, -
- och var avgjort den mest älskvärda människa jag nånsin känt.
Du kommer att klara dig.
Du måste. Du har klarat dig så här långt.
Jag vet inte om jag vill.
Du måste.
Om inte för dig själv så för oss, Don.
Jag är trött.
Jag har kämpat allt jag kan -
- och jag är redo att dö.
Tja, då behöver du inte göra nåt.
Vi gör det åt dig.
Vi låter dig inte dö.
Fattar du, Don?
Vi ska be hela natten.
Jag ska ringa alla jag känner som kan be.
Du ska veta att alla vi som bryr sig om dig -
- kommer att vara uppe i natt och be för dig.
Vi tar över från och med nu.
Vi tar hand om det här.
Han är illa däran.
Känslomässigt finns ingen vilja att leva.
Vad mer finns för oss att göra?
Be.
Vi har alla talanger.
Davids var att organisera.
Han lyckades få kyrkors stöd över hela världen att be för mig -
- bara genom att faxa dem.
Hur länge kommer pappa att vara så här?
Det kommer ta lite tid för honom att läka.
Det enda jag gör är att trycka handflatorna mot varann.
Inget händer.
Det får inte mamma att bli lyckligare eller pappa bättre.
Raring, du får bara fortsätta be.
Du vet vad de säger om tro.
Man kan ha hopp utan tro men inte tro utan hopp.
Mormor älskar dig.
Jag älskar dig med.
Älskade unge. Jag vill att du sover nu, okej?
Jag älskar dig. Vi ses imorgon.
Eva.
God morgon doktorn.
Don har utvecklat dubbelsidig lunginflammation.
Om vi inte kan göra nåt åt hans andning -
- måste vi göra nåt mer drastiskt.
Hur drastiskt?
Ilizarovapparaten stabiliserar -
- och samtidigt, om det lyckas, och det är ett stort om, -
- sträcker den ut benen genom att dra från bägge ändar.
Nytt ben bildas -
- genom att faktiskt bryta benet ovan och nedanför ursprungsbrotten.
Vi skjuter brottytorna närmre och närmre varann -
- tills de möts och de börjar bilda ett nytt lårben.
- Kommer det att fungera? - Det är just det.
Jag kan inte garantera att det gör det.
Vi kan inte ge honom den andningsbehandling han behöver -
- så länge han är i framåtläge.
Vi måste höja upp honom, -
- och det ger oss två val.
Det ena är att amputera benet, -
- och det andra är att försöka med Ilizarovapparaten -
- som kallas för en fixator.
Människor behöver ibland månadsvis av rådgivning -
- innan de tillåter den att användas på dem.
Fast i Dons fall har vi inte den tiden.
Men det finns en chans att rädda benet?
Det finns en chans.
Kan jag få ett ögonblick.
Naturligtvis.
Jag förstod inte att du var hemma.
Tog med ungarna för att hämta lite saker.
Det känns inte som ett hem. Inget "Hej, mamma."
Det kommer att bli bättre, Eva.
Men hur mycket värre?
Vi kan inte betala för nåt.
Huset är en enda röra.
Han kanske inte kommer hem.
Kommer han ens att överleva?
Han kanske aldrig kan gå igen.
Jag är så rädd.
Det kommer att ordna sig.
Vi tar oss igenom det här som en familj.
Det är det familjer gör.
DAG 22
Jag är här.
Det är okej.
Vad är det där?
Det är en apparat för att bilda ben.
Vad är det där?
- Vad är det? - En fixator.
Dr Greider säger att det är vår enda chans att rädda benet.
Okej.
Och de här stavarna går rakt genom mitt ben?
- Det är en ny... - Och armen?
Det är en ny teknik.
Jag anser att det är värt risken.
Varför lät du dem göra det här mot mig?
Olyckligtvis var detta fyrverkeri det enda som var kvar i vårt äktenskap just då.
Rodeon är över.
Fyrverkerierna är igång.
Evas beslut att behålla benet -
- var för att jag skulle kunna fortsätta njuta av skidåkning och cykling med barnen.
Jag har alltid mått dåligt över hur jag talade till henne den dagen.
Försök att kontrollera andningen.
Sänk hastigheten.
Du får skrika om du vill.
Lugnt.
Smärtan...
Jag vet.
Nästan färdig.
God morgon, doktorn.
Hur länge måste jag uthärda den här saken?
Hur länge innan jag...
Jag vet om den fungerar?
Hur länge innan jag kan gå igen?
Några månader.
Hur många då?
Många månader. Kanske ännu mer.
Du menar möjligtvis flera år?
Kanske ett år. Jag vet faktiskt inte.
Och det finns ingen garanti att jag får behålla lemmarna?
Ingen garanti.
Du kan utveckla en infektion och vi blir tvungna att amputera benet.
Så jag kan få uthärda det här under månader men ändå mista benet?
Jag hoppar att vänsterarmen har en bättre chans
Vi tog ben från höger bäcken -
- och placerade i vänster underarm.
Det är som att ta prover när man borrar efter olja, till exempel.
Vi måste flytta mr Piper till Saint Luke's imorgon.
Varför måste han flyttas?
Jag trodde att Don kunde stanna kvar här.
Jag håller med.
Men det är bortom min kontroll.
Jag har gjort allt i min makt för att förhindra detta -
- men jag kan inte hindra det.
Sjukhuset har fått ett problem.
Vår försäkring täcker inte längre Dons behandling här.
Finns det nåt du kan göra?
- Jag behöver svar. - Ja, naturligtvis behöver du det.
- Jag är din vän. Är du på sjukhuset? - Ja.
Möt mig i kafeterian.
Jag har försökt allt. De viker inte en tum.
Det finns inget du kan göra för att förändra saker?
Det handlar om vad sjukhuset kan få ut av försäkringsbolaget.
Vårt fall då? Vår överenskommelse?
Jag har både goda och dåliga nyheter, -
- men de dåliga tar ut de dåliga, så vad som är kvar är riktigt dåliga.
Vadå?
I Texas hålls delstatsanställda skadelösa av delstaten.
Hur påverkar det oss?
Delstaten, det vill säga i vårt fall Texas, -
- har satt ett tak på skadestånd som kan utkrävas -
- i en process mot delstaten.
Taket är 250000 dollar.
Försäkringsbolag har subrogationsrätt.
Det innebär att de sätter kvarstadsrätt mot varje fordran och överenskommelse -
- eller varje ersättning från en process för att täcka sina medicinska kostnader.
Med andra ord, -
- ditt försäkringsbolag kommer att ta alla pengarna.
Don får ingenting?
Nej.
Vet du, jag hade en vän som en gång frågade:
"Vilken maträtt lagar man när man inte har pengar?"
Jag sa: "Jag vet inte, vilka?" Han sa: "Fattiga riddare"
Olyckligtvis får Don göra fattiga riddare efter det här.
Det hade varit bättre om han hade kolliderat med en lastbil från Budweiser.
Och då hade vi pratat miljontals dollar.
Får jag ge dig ett kort, kompis?
Du kom hit bara för att berätta det där?
Hur gör vi det här?
Vi tar honom i ambulansen.
Du kan köra din bil.
ÖSTRA TEXAS AMBULANS
Även om Saint Luke's bara låg fem kvarter bort -
- var det en väldigt smärtsam flytt med fixatorer för arm och ben.
Varje gupp genljöd i mina ben.
Eva höll sig stark -
- och försökte inte skrika när hon såg mig genomgå det här.
DAG 25
Det är inte vackert här.
Det är inte idealiskt. Ursäkta.
Ursäkta, Don.
När de valde den här blå färgen -
- måste det ha varit molnigt.
Mr Piper, mrs Piper.
- Hur mår ni idag? - Hej.
- Tack. - Bra, bra.
Jag har lite lindring åt er, mr Piper.
Jag ska ta väl hand om er. Kan jag bara få armen.
Jag ska bara ansluta den här -
- och det kommer att få er att må bättre.
Då så.
Det är mycket enkelt, mr Piper.
Det enda ni behöver göra, -
- närhelst ni behöver lindring, -
- och så försvinner allt från er.
Det enda ni behöver göra är att trycka på knappen här -
- och så frigörs medicin. Okej?
Och ring bara, om ni behöver mig.
Okej, mrs Piper?
- Tack. - För all del, varsågod.
Hur mår ni idag, mr och mrs Piper?
- Vi mår bra, tack. - Bra.
Och hur mår han?
Hej, mr Piper.
Har ni ätit idag?
Har ni varit på terapi?
Kom dr Greider förbi?
Har ni haft nån tarmtömning idag?
Kanske därför som ni är så vresig.
Jag kommer tillbaka och kollar er.
- Säg bara till om ni behöver nåt. - Tack.
Varsågod.
Varför talar du inte?
Jag fattar inte vad som händer med dig.
Vad hände?
Tala med mig!
Don, svara mig!
Jag sitter ju här. Varför svarar du mig inte?
Vart har du tagit vägen?
Du är inte ens här längre.
Är det nåt du vill säga mig?
Var är min make?
Han är inte här.
Jag saknar honom.
Ska jag ta det åt dig?
Ska jag svara åt dig?
Hallå?
"Hur mår Don?"
Han talar inte.
Han ligger här och tycks inte bry sig.
Hej, pappa.
Jag ringer tillbaka. Okej.
Vad är det där?
Jag vet att jag borde ha varit tacksam för att vara vid liv.
Min nedslående attityd tog ut sin rätt på alla.
Men jag kände som om det saknades nåt och att jag inte förtjänade att vara där.
Hej, pappa.
Okej, ungar, det är dags att åka. Vi får inte trötta ut er pappa.
Det är okej, pappa. Jag tar dem till McDonald's.
Kom nu. Kom älskling.
Kom nu.
- Mår du bra, mamma? - Ja.
Jag kunde aldrig ana att en ostburgare och pommes frites kunde smaka så gott.
Jag är förälskad i dem.
Älskar du pommes frites?
Jag med.
Tror du pappa kommer hem till min födelsedag?
Jag hoppas det.
Jag vet att han vill det.
Morfar tvingar oss göra läxorna innan vi går till sjön.
Vilket han borde.
Men han hjälper oss inte som du gör.
Don.
Jag kom för att säga god natt.
Vill du inte säga god natt?
Jag är trött på det här.
Du tycks inte bry dig om nåt.
Du bryr dig inte om att du är tillbaka här med oss.
Du bryr dig inte om ifall barnen besöker dig.
Du vill inte bli gammal med mig -
- eller se barnen gifta sig.
Du bryr dig inte.
Du kan få din smärta att försvinna med knappen, -
- men du orsakar det hos alla andra.
Välkommen till McDonald's. Vad får det lov att vara?
Ursäkta, det finns inte på menyn.
Herre...
Gud, -
- måste det verkligen vara så här?
Smärtan från skadorna, -
- de kan jag hantera.
Till och med att se medlidandet och hjälplösheten -
- i deras ögon, de som älskar och bryr sig om mig.
Jag kan fördraga det.
Men om det inte blir bättre än så här...
Jag vill inte bli en börda.
Jag försökte ta mig tillbaka till Alvin och så tar du mig till himlen.
Kan du inte ta mig tillbaka?
Nu.
Jag vill tillbaka till himlen.
Mitt hem.
Himlen är mitt hem nu.
Jesus, snälla, låt mig få komma tillbaka hem.
Snälla, låt mig få komma tillbaka hem.
DAG 45
South Park anställde mig som din vikarie medan du inte är arbetsför, -
- så jag misstänker att jag är tillbaka från pensioneringen.
Vill du ha en tidning?
Vill du ha en milkshake?
Eller hamburgare?
Du har förlorat mycket vikt, grabben.
Vill du att jag ska läsa ur Bibeln för dig?
Eller ur nån annan bok, för den delen?
Faktiskt inte.
Tack för att du besökte mig.
Vet du vad, du borde verkligen skärpa dig.
Sir?
Du borde verkligen skärpa dig. Du sköter dig inte särskilt bra just nu.
Jag är inte säker på att jag förstår.
Dessutom är du en rasande hycklare.
Jag fattar inte vad du talar...
Du har alla de där ute som bryr sig om dig så mycket -
- och du har ingen aning om hur mycket de älskar dig.
- Jag vet att de älskar mig. - Jaså?
Ja.
Du har varit dålig på att låta dem få veta att du vet.
Du behandlar dem orättvist.
De kan inte hela dig, -
- men om de kunde skulle de.
Och om de kunde byta plats med dig skulle många göra det.
- Ja... - Och göra vad som helst för dig -
- utan att svikta.
Jag vill inte att de ska göra nåt.
Sanningen att säga vill jag inte ens att de är här. Helst skulle de inte komma alls.
Jag vet att det är olägligt. De måste ha bättre saker för sig.
Jag vet det!
Varför skulle jag vilja att nån såg mig så här?
Det är hemskt!
Det är inte ditt beslut.
Det handlar inte om dig.
Du har tillbringat större delen av ditt liv att hjälpa andra, -
- och försökt finnas där för deras behov, -
- och finnas där för dem genom svårigheter och tragedier.
Jag har försökt.
Trots det har du berövat dem att få göra samma sak för dig.
Och det är allt de kan erbjuda dig, Don.
- Och du tar den gåvan från dem. - Jag uppskattar dem.
Det gör jag. Jag vet att de vill hjälpa och det är väldigt fint och så, men...
Inga men!
Jag vill att du släpper in dem, förstår du?
Du ska släppa in dem -
- och låta dem hjälpa dig.
Jag kan inte.
Tja, om du känner att du inte kan göra det för din egen skull, -
- varför inte göra det för min?
Hur vore det om, nästa gång nån kommer genom dörren -
- och vill göra nåt för dig, jag bryr mig inte om vad, -
- du säger ja?
Låt några -
- få uttrycka sin kärlek genom att få göra nåt för dig.
Lova mig att försöka göra det.
Bara...
Hör på, -
- försök för min skull.
Du måste bli bättre på det här.
Detta är en av de läxor Gud vill du ska lära dig.
Okej, jag lovar.
Människor är Guds hand för att infria dina behov -
- och besvara din böner.
Vi håller utkik tills det känns rätt.
Vad för slags hus letar vi efter?
Tja, -
- troligen ett enplanshus, där pappa kan ta sig runt.
Ska pappa sitta i rullstol?
Ja, ett litet tag.
Medan sjukhusräkningarna växte letade Eva efter ett hus vi hade råd med, -
- som tillgodosåg mina behov när jag blev utskriven från sjukhuset.
Hej, där är han.
Jag har nåt åt dig.
Låt mig sköta det där. Du tycks behöva min hjälp.
Hur står det till idag?
Pratar du inte med mig igen?
Okej. Det är ett brev.
Där står: "Hej! Vi delar skiftnycklar.
"Lyckligtvis för oss bägge så är våra fixatorer utbytbara,
"och vi kan låna verktyg från varandra."
Så gulligt. Se där. Det är ett glatt ansikte.
- Vem är det från? - Från Christy.
Hon är en tonårsflicka som bor i rummet bredvid.
Hon föddes med ett ben kortare än det andra, -
- så hon har opererats, precis som du, för att fästa Ilizarovramen -
- så att bägge hennes ben kan bli lika långa.
Har hon också en fixator?
Hon fortsätter:
"Och vi delar nåt annat också. Smärtan."
"Jag hör hur du ibland skriker om natten, som du troligen hör mig med.
"Fastän vår sköterska säger att du inte medger det."
Skjut mig inte nu.
Jag är bara budbäraren, mr Piper.
Och hon fortsätter:
"Du är inte ensam. Med vänlig hälsning, Christy."
Så gulligt.
Kan du ge mig en penna och ett papper, tack?
Ja, om du bekräftar mig.
Varsågod.
Jag gillar det.
Okej, jag kommer strax tillbaka.
Det är min grabb.
"Kära Christy,
"i mina värsta stunder av självömkan funderar jag på att aldrig bli normal igen.
"Jag tror att när all smärta är borta, kommer du att bli en normal ung kvinna.
"Du kommer att leka och springa och göra allt en normal tonåring kan göra.
"Du gör nåt som positivt påverkar resten av ditt liv.
"Behåll tron.
"Vänligen, Don.
"P.S.
"Om Gud för dig hit, hjälper han dig genom svårigheterna."
DAG 60
Det dröjer inte länge förrän du kan åka hem. Det här är första steget.
Mitt första steg är att vilja kräkas.
Ja, illamående får en varje gång.
Ditt jämviktsläge har förändrats.
Du har blivit van vid att vara i en horisontell position.
Jag vill ha tillbaka mina verktyg.
Det är jag som är Christy, din sen länge förlorade brevvän.
Eller Hopalong Cassidy, som mina vänner säger.
Hej.
Jag heter Don.
- Hur mår du? - Kunde vara värre.
Hur då?
Där fick du mig. Det kan inte bli mycket värre.
Oändliga repriser av The Brady Bunch kl. 03.00.
Ja, kanske det, -
- om mitt enda problem vore att ha träffats av en fotboll i ansiktet som Marcia.
Jag skulle välja en bruten näsa för att kunna dansa normalt.
Du kommer att få dansa.
Endast verkliga vänner kommer när det är dags att flytta.
Det här är en semester, tro mig.
- Semester? - Ja, från mina barn.
Tack så mycket.
Minns du när Dons föräldrar gav oss målningen?
Det minns jag.
Jag minns att du försökte ge bort den till mig och sen till Susan...
Och till välgörenhetsbutiken.
Det är inte sant.
- Det är det. - Och aldrig sa nåt till Don.
Kommer allt det här att få plats i det nya huset?
Jag tror det. Det här kommer inte att fungera för Don.
Med alla trappor och han sittandes i rullstol.
Och att det är närmare till kyrkan.
Det blir väl trevligt.
Jag kom bara för att kolla hur det går för dig.
Du ser ut att må bra.
Jag hör att du ska få åka hem snart.
Kan jag hjälpa till med nåt innan jag går?
Det är väldigt snällt.
Jag önskar jag hade en tidning att läsa.
Jaha? Jaså?
Jag tror det.
Jag har inte läst i nån på länge.
Okej. Ge mig ett ögonblick.
Jay B. Perkins var en pensionerad präst som var en mäktig fadersfigur för mig.
Och jag var tacksam för hans tjänster mot kyrkan medan jag var arbetsoförmögen.
Det här borde passa dig.
Varsågod.
- Tackar. - De håller dig sysselsatt.
- Jag läser dem sen. - Ja.
Nåt mer jag kan göra?
Nej, det är... Det är allt jag behöver. Tack.
Du ska veta, att när man öppnar upp dörren och låter nån göra nåt fint för en -
- så visar det sig att det inte är så svårt.
Där har du rätt.
Jag trodde att -
- avlasta människor från ansvaret att behöva bry sig om mig -
- var det rätta.
Det var det inte.
De skulle hela mig om de kunde, -
- och eftersom de inte kan det, brydde de sig om mig -
- på det enda sätt de kunde.
Jag har förvägrat dem -
- omtankens välsignelse.
Du har älskat mig nog för att säga mig sanningen.
Det glömmer jag aldrig.
Och det har jag aldrig gjort.
Efter 34 operationer
DAG 105 -
- och nästan fyra månader på sjukhus, -
- sa dr Greider att jag kunde åka hem.
Adjö och tack.
Dr Greider.
Vänta lite.
Berätta en sak.
Hur illa däran var jag när de transporterade mig till sjukhuset på olyckskvällen?
Jag har sett värre, -
- men de levde inte.
Tack, sir.
Han blev en vän för resten för livet.
- Hejdå, Christy. - Hejdå.
Ring mig när du blir utskriven.
Det ska jag.
Hej, pappa!
Vad tycker du om det nya huset?
Vad tycker du?
Välkommen hem, pappa.
Jag tror jag har kommit hem.
Där är köket.
Hällde du i mjölk? Det här ska jag göra.
Jag vet.
Är det gott?
Luktar gott därinne.
Varför går... Vi ska leka en lek. Är ni redo?
Eva organiserade nåt som kallades Don-patrullen.
En grupp kyrkmedlemmar och vänner tog hand om mig -
- medan hon kunde undervisa och vi kunde behålla försäkringen.
Don-patrullen anlände runt kl. 09.00 medan jag sov.
God morgon.
Jag kunde vakna och se Susan sticka på soffan vid sänggaveln.
Eller nån med tandborsten så jag kunde borsta tänderna.
Du ser ut att må bra.
Ofta höll nån ett glas juice innan jag var klar.
Ibland också en elektrisk rakapparat.
Jag har faktiskt aldrig använt en sån här tidigare.
Det är enkelt.
Vet du vad, den fungerar inte.
Och en stor lunch.
Kalkonsmörgås, havrekakor, pickles.
Man kan inte säga nej till småpickles.
- Jag väljer äpplet. - Okej.
En annan vän kunde läsa tidningen, -
- redo att underhålla mig.
Ja, vadhelst du behöver. Jag kan till och med sjunga för dig om du vill.
Vissa gäster gjorde det också bekvämt för sig.
Hej, Butterfly.
Kom hit.
Nej, Butterfly!
Hallå!
Hej, älskling.
Är allt okej?
- Säkert? - Ja.
Det luktar kiss här inne.
Jag vet. Det var hunden.
Det är okej om du inte hinner till badrummet.
Det var hunden.
Butterfly?
Hej, pappa!
DAG 150
Seså.
Du klarar det.
Jag gjorde det.
Jag gick!
Åh, min skapare, jag gick.
Vad händer? Vad sker?
- Ma'am. - Var är Don?
- Ma'am. - Var är min make?
Skulle ni kunna anse det här som en privatsak?
- Privat? - Privat.
- Det är mitt hem. - Hej.
Jag har sett allt.
Men du har inte sett det här än.
Vad sker?
Fixatorn har fastnat i toalettsitsen.
Grattis på födelsedagen.
Det är en perfekt dag.
Gud har gett mig bättre barn än vad jag förtjänar.
Hur kan jag tacka dig för allt de betyder för mig?
Att du är vid liv är gåvan.
Vill du dansa med mig, pappa?
Raring, jag skulle vilja, men...
Snälla.
- Jag tror inte jag kan. - Snälla?
Du får hjälpa mig upp.
David!
Vad gör du här?
Jag är här på en lärjungaskapshelg.
Det är ursäkten för att komma in i huset och umgås med dig.
Tack för din vänskap, -
- och ditt obevekliga engagemang i att be.
Naturligtvis, Don. Hur mår du?
Har ont.
Men jag har alltid ont.
Det är inte det värsta för mig just nu.
Det finns saker jag fysiskt inte kan göra längre.
Jag är inte säker att Gud vill att jag fortsätter i South Park.
Jag kände mig älskad och behövd där, -
- men jag är inte säker på att det är där jag ska vara.
Vad lärde du dig av olyckan och din rehabilitering?
Att låta andra komma in.
Att låta andra hjälpa mig.
Men mitt i allt lidande och misströstan,
David, -
- har jag lärt mig att himlen är verklig.
Vad menar du med det?
Jag dog den dagen.
I nästa ögonblick stod jag i himlen.
Varför har du inte nämnt det tidigare?
Jag har två väldigt goda anledingar till det.
För det första, om jag talar vitt och brett om att jag har varit i himlen, -
- tycker folk att jag är knäpp.
Varför tror du det?
- Du sa det just. - Nummer två...
- Jag tycker inte att du är knäpp. - Två.
Jag vill inte gå igenom det igen.
Det är för personligt, för speciellt.
Det är min heliga hemlighet.
Är det möjligt att Gud tog dig till himlen -
- och förde dig åter, -
- så att du kunde dela din upplevelse med andra?
Inser du inte vilken mäktig uppmuntran du kunde bli?
Jag vill att vi ingår ett förbund.
- Vad för slags förbund? - Det är enkelt.
Hitta nån du litar på.
Dela med dig lite av din berättelse, bara för att mäta deras gensvar.
Om de tycker att du är tokig eller hallucinerar, -
- så lovar jag... lovar jag, att du slipper prata mer om det.
Men om de gläds med dig och kräver att du berättar mer, -
- vill jag att du tar det som ett tecken.
Ett tecken på att Gud vill att du pratar om de 90 minuterna du tillbringade i himlen.
Jag tror jag kan göra det.
När?
Snart.
Jag lovar.
Mycket snart, eller hur?
Okej, mycket snart.
- Hej, älskling. - Hej, älskling.
Hej, David. Jag är glad att du kunde komma.
Snart som i nu.
- Älskling? - Ja.
Älskling, jag vill berätta nåt för dig.
Vadå?
Minns du dagen då jag for till konferensen?
Den morgonen spelas upp i mitt sinne gång på gång.
Och du sa "Gentjänst."
Ja. Och det menar jag.
Faktiskt tror jag att jag är skyldig dig en.
Det är jag medveten om. Det har jag väntat länge på.
Jag är skyldig dig en förklaring.
Sitt ner ett ögonblick.
Snälla.
Vet du, jag dog i olyckan.
När jag vaknade upp -
- var jag i himlen.
Du kom till himlen?
Ja.
Berätta mer.
När jag dog, -
- flöt jag inte genom nån lång mörk tunnel.
Jag fick ingen känsla av att tona ut eller komma tillbaka.
Jag hörde inga röster som kallade på mig eller nåt sånt.
Samtidigt med mitt sista minne av att se bron, -
- regnet, -
- omslöt ett ljus mig -
- som var så skinande bortom värdslig förståelse eller beskrivning.
I nästa medvetna ögonblick stod jag i himlen.
Det var perfekt.
Och jag visste just då, att jag saknade behov och aldrig skulle få igen.
Jag tänkte inte ens på Jorden eller de jag lämnat efter mig.
Även om jag inte stod ansikte mot ansikte med Jesus -
- kände jag hans närvaro vid varje hörn.
Men jag såg människor jag hade känt.
Då de vällde fram mot mig, -
- visste jag omedelbart att alla hade dött under min levnad.
Deras närvaro tycktes helt naturlig.
Det var som om Gud hade avlägsnat allt negativt eller oroligt -
- från medvetandet, -
- och att jag kunde glädjas åt att vara tillsammans med dess underbara människor.
Donnie, jag är så uppspelt över att du är här för att förena dig med oss.
Jag såg pappa.
Min farfar som alla kallade Joe.
Jag hörde hans röst och kände hans omfamning.
Jag har hos honom när han fick en hjärtattack i hemmet -
- och åkte med i ambulansen.
Jag hade stått utanför akuten på sjukhuset -
- när läkaren kom ut och såg på mig.
Läkaren skakade på huvudet och sa mjukt: "Vi gjorde allt vi kunde."
När jag gick med dem blev jag varse om det stora åldersspannet.
Gammal och ung och allt däremellan.
Många hade inte känt varandra på Jorden, -
- men alla hade påverkat mitt liv på nåt sätt,
Trots att de inte hade mötts på Jorden -
- så tycktes de känna varann nu.
En i välkomstkommittén var min barndomsvän Mike Wood.
Han var populär och blev en hjälte för mig -
- för han levde ett kristet liv och pratade ofta om det.
Efter high school fick han ett stipendium till Louisianauniversitetet.
När han var 19, dog han i en bilkrasch.
När jag var på hans begravning undrade om jag nånsin skulle sluta gråta.
Jag kunde inte fatta varför Gud hade tagit en sån hängiven lärjunge.
Genom åren därefter -
- har jag aldrig kunnat glömma smärtan och förlusten.
Sen såg jag Barry Wilson, en klasskamrat från high school, -
- som senare drunknade i en sjö.
Brians leende utstrålade en glädje som jag inte visste var möjlig.
Och jag såg min mormors mor, Hattie Mann.
Som barn kände jag henne bara efter att hon utvecklat benskörhet.
Hennes huvud och axlar alltid framåtböjda, -
- vilket gav henne ett puckelryggigt utseende.
Men det vackra var att hon inte bar dessa bördor i himlen.
Himlen var många saker, -
- men utan tvivel var det den största släktträffen någonsin.
En helig respekt kom över mig när jag gick framåt.
Jag hade inte en aning om vad som fanns framför -
- men anade att med varje steg jag tog att det skulle bli än mer underbart.
Och jag hörde musik.
Jag kan bara beskriva den som ett heligt svisch av vingar -
- men jag behövde förstora det tusenfalt -
- för att kunna förklara ljudet i himlen.
Det var det vackraste och mest njutbara jag nånsin hade hört.
Jag såg ett klart regnbågsskimmer.
Jag kikade in och längtade efter att få se vad som låg därborta.
Det var inte en ängslig längtan -
- utan en fridfull öppenhet att få uppleva himlens hela nåd och glädje.
I det ögonblicket var jag på väg att fatta varje mänskligt hjärtas längtan.
Jag var i himlen, redo att gå genom de pärlemorprydda portarna.
Lika plötsligt som jag anlänt till himmelens portar -
- lämnade jag det.
Jag tillbringade mycket tid på sjukhuset till att begripa allt detta
Jag blev paralyserad av tanken på önskan att inte vilja återvända.
Varför komma tillbaka till så mycket smärta?
Jag tror jag vet nu.
Det gör jag med.
Jag tror det är dags för mig att återvända till kyrkan.
Det tror jag också.
Har du berättat för nån annan om det här?
Ja.
David.
Är du sårad att jag inte berättade det för dig först?
Nej.
Jag känner mig salig att få veta.
För det gör det möjligt för mig att förstå mannen jag är gift med.
Eva.
Ja.
Eva, -
- ingen skulle ha behövt göra det du fick göra för mig.
Men det gjorde du, -
- troget, barmhärtigt och utan tvekan.
Du kom närmast -
- att få veta hur smärtsam denna resa har varit för mig.
Varje dag, -
- har du uthärdat den med mig.
Eva, -
- du är min gåva från Gud.
Jag var så entusiastisk att äntligen få återvända till South Park.
Jag hade inte varit ur sängen mer än nån timma åt gången, -
- och jag överskattade min uthållighet och kände mig plötsligt väldigt trött.
Men församlingens översvallande gensvar gav mig -
- en ny kraftanfall -
- och jag visste genast att deras lovord var för Guds verk och min läkning.
Det har bara tagit mig -
- fem månader -
- att komma från konferensen i Trinity Pines tillbaka till kyrkan.
Jag kan vara långsam men jag är trogen.
De vill att du säger nåt till församlingen.
Jag har nog gjort ett misstag. Jag tror inte jag klarar av det här.
- Du klarar det. - Jag är inte säker på att jag är redo.
Det är du.
Låt oss få höra, Don.
Säg nåt, snälla.
Ni bad.
Jag är här.
Här är han.
Hej, Don!
Hej!
- Du klarade det. - Ja.
Det är så fint att se dig.
Jag tror att jag lever idag för att ni bad mig åter till Jorden.
Vet du vad, bjud mig på lunch så är vi kvitt.
- Okej, överenskommet. - Just det.
Jag kom inte på hur jag skulle komma in så jag öppnade bagageluckan, -
- knuffade omkull baksätet och kröp in den vägen.
Men även när jag bad med dig visste jag inte att det var du.
Dessutom klarar sig ingen genom sånt.
I de första ögonblicken av medvetande -
- stack två saker ut.
För det första -
- jag sjöng.
- Jag sjunger aldrig. - Nej.
Vilken vän vi har i Jesus.
Och för det andra att Dick hade krupit in i bilen till mig -
- och att hans hand greppade min hand och höll i den hårt.
Men det som är absolut klart -
- var att Dick var i bilen och bad med mig.
Det stämmer. Han kröp in i bilen och bad med dig.
Men han höll aldrig din hand, Don.
Nä.
Men jag minns det tydligt. Det var en av de mest skarpa detaljerna.
Det hände aldrig. Det var fysiskt omöjligt.
Det finns inte nån fysisk möjlighet att jag kunde ha nått din högra hand.
Men...
Men jag svär...
Nån höll din hand, -
- men det var inte Dick.
Dick Onerecker var en riktig bönekrigare före och efter olyckan.
Han avled bara ett par år efter att han hade bett för mig på bron.
ETT ÅR SENARE
Okej, hörni, in här.
- Du, älskling. Älskling. - Ja?
- Jag är strax tillbaka. - Okej.
Det gör verkligen ont.
Det gör väldigt ont.
Ja, jag vet.
Tro mig, jag vet.
Gör du?
Jag har också haft en.
Det är fruktansvärt.
Helt fruktansvärt.
Det är hemskt, det vet jag.
Jag bar en runt vänsterbenet i elva månader.
- Det är aldrig nån som förstår. - Det kan de inte.
Att tala om det och få nån att förstå ens smärta, är inget man gör.
- Jag heter Don. - Mark.
Mark, -
- du har just mött nån som förstår smärtan -
- och svårigheten du går igenom.
Jag vet inte om jag kommer att klara det.
Det gör du.
Du klarar det.
Hör du, lita på mig. Du klarar det.
- Vad hände? - Skidolycka.
Är du en fotbollsspelare?
Ja, sir.
Jag ska berätta nåt.
En dag kommer du att kunna gå igen.
Du kanske inte kan spela fotboll men du kan gå.
Här är mitt kort. Där är numret.
Du kan ringa mig närsomhelst, dag eller natt. Dygnet runt.
Nu ska jag gå tillbaka till min familj där borta.
Jag vill att du betraktar mig, -
- och då du gör det, vill jag att du ska veta att en dag kan du också gå.
Du kommer nog göra det bättre än jag.
Du har mött nån som förstår. Slå mig en signal, okej?
Tack. Tack så mycket.
Det handlar inte om mig.
Innan jag dog på bron var jag osäker om min mening.
Nu ser jag det klarare.
Att hjälpa och dela hoppet jag fann.
SEN 2004 HAR "90 MINUTES IN HEAVEN"
LÄTS AV MER ÄN 7 MILJONER MÄNNISKOR PÅ 46 SPRÅK.
UNDER DEN TIDEN HAR DON REST ÖVER HELA VÄRLDEN
OCH DELAT MED SIG AV SIN BERÄTTELSE I FLER ÄN 3000 KYRKOR.
För mer än 25 år sen -
- tog långtradaren mitt liv på den gamla bron.
PASTOR DON PIPER ATLANTA I GEORGIA-5 MARS 2015
Jag är inte samma man som jag var.
Jag har blivit spöad -
- men jag är inte besegrad.
Jag har valt att inte var bitter -
- utan bättre.
Och det är ett val.
Varje dag i livet ställer jag samma fråga -
- som jag ställde i sjukhussängen varje dag.
"Åh, Herre, varför?
"Varför lät du mig se himlen och ta det ifrån mig?"
Jag tror att det var för att jag skulle kunna vara här med er idag -
- och berätta rakt ut,
Gud besvarar fortfarande böner.
Gud håller fortfarande på med mirakel.
Gud kan hjälpa oss att hitta ett nytt normaltillstånd -
- och komma över tragedi och förlust, smärta och lidande.
Och Gud bygger ett bättre ställe åt oss.
Himlen är verklig.
Jag kanske inte möter er här, -
- på denna sidan himlen.
Så min bön för er idag är, om jag inte möter er här, -
- kommer jag att se er där -
- vid portarna.
Och måtte Gud hjälpa oss att befinnas trofasta till den dagen.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Översättning: Per Lundberg